STOLTHED OG FORDOM
Frøken! To herrer og en dame venter i den fine stue.
En af herrerne er mr Darcy!
Tak. Sig, jeg kommer straks.
Mr Darcy!
- De har vel ikke ventet længe? - Slet ikke.
Må jeg præsentere min søster, Georgiana?
Georgiana, det er miss Elizabeth Bennet.
- Goddag. - Det glæder mig meget, miss Darcy.
- Jeg har hørt så meget om Dem. - I lige måde.
Mr Bingley er her også og er ivrig efter at hilse på Dem.
- Må jeg hente ham? - Ja! Jeg vil gerne tale med ham.
Jeg forstår, De er glad for musik og spiller vældig godt.
Nej, ikke vældig godt... Men jeg er meget glad for musik.
Jeg vil så gerne høre Dem spille og synge.
Min broder har sagt, han sjældent har hørt noget med større nydelse.
Det kommer De til. Men Deres broder har stærkt overdrevet mit talent.
- Af en eller anden drilagtig grund. - Nej, det kan ikke passe!
Min broder overdriver aldrig. Han siger altid sandheden.
Dog er han sommetider lidt for rar ved mig.
- En ideel storebroder, altså? - Ja!
Jeg kunne ikke finde en bedre eller rarere.
De gør mig helt misundelig. Jeg har kun fire søstre.
Jeg ville gerne have haft en søster.
Miss Bennet! Jeg blev så glad, da Darcy fortalte, De var her.
Hvordan har De det? Godt, kan jeg se.
- Ja, glimrende, tak. - Fortræffeligt. Og Deres familie?
- Har det godt, sir. - Ja?
Sig mig, er alle Deres søstre stadig på Longbourn?
Alle undtagen en. Min yngste søster er i Brighton.
Det er alt for længe siden, jeg havde den glæde at tale med Dem.
- Det må være flere måneder siden. - Mindst otte.
Ikke siden den 26. november, da vi dansede på Netherfield.
- De har vist ret. - Ved De hvad?
Jeg har vist aldrig været gladere end i min korte tid i Hertfordshire.
Miss Bennet, min søster vil bede Dem om noget.
Miss Bennet, min broder og jeg vil føle os beæret -
- hvis De og Deres tante og onkel vil dinere hos os på Pemberley.
- Kan De i morgen aften? - Ja tak, det vil vi meget gerne.
Jeg kan svare for mr og mrs Gardiner. Vi skal ikke andet.
- Får vi lov at høre Dem spille? - Ja, hvis De insisterer.
Aldeles pragtfuldt.
Vil De ikke fortsætte? De spillede den så smukt.
Ikke særlig smukt og slet ikke korrekt.
De må da have set, hvor jeg snød i de svære passager.
- Men det er et smukt instrument. - Min broder gav mig det i denne uge.
- Jeg fortjener ikke, han er så god. - Jo, det er jeg sikker på.
Deres broder synes, De gør det. Og som De ved, tager han aldrig fejl.
Så, nu er det Deres tur. Jo, jeg insisterer.
For alle disse mennesker? Jeg vil spille.
- Men bed mig ikke synge. - Som De vil.
Hør, miss Eliza, er militsen stadig i Meryton?
Nej, de er i Brighton i sommer.
Det må være et stort tab for Deres familie.
Vi holder modet oppe, miss Bingley.
Jeg ville tro, én herres fravær er særlig smertefuldt.
Hvem kan De dog mene?
Jeg forstod, at visse damer fandt mr Wickhams selskab sært behageligt.
Undskyld, hvor skal De kunne spille, når ingen vender bladet?
Lad mig...
Farvel!
Hvor så miss Eliza Bennet dårlig ud.
Jeg har aldrig set nogen så forandret som hun på en vinter.
- Enig, min søde. - Hun er så brun og grov.
Louisa og jeg kunne knap kende hende. Hvad siger De, mr Darcy?
Jeg så ingen stor forskel. Hun er lidt solbrændt.
Naturligt nok, : Nar man rejser om sommeren.
Ja, jeg har aldrig set nogen skøned hos hende.
Hendes træk er ikke spor smukke. Hendes teint er uden glød.
Hendes tænder er vel rimelige. Men ikke noget specielt.
Og hendes øjne, som jeg har hørt kaldt smukke -
- kan jeg ikke se noget særligt ved.
Og der er over hende noget ufashionabelt selvtilstrækkeligt -
- som jeg finder utåleligt.
Vi undrede os såre over, at hun i Hertfordshire kaldtes en skøned.
Og jeg kan huske, at De en aften efter en middag på Netherfield sagde:
"Hun en skøned? Så er hendes mor vittig!"
Men senere faldt hun mere i Deres smag.
Jeg tror tilmed, De fandt hende ganske køn.
Ja, men det var kun i begyndelsen.
Jeg har længe anset hende for en af de smukkeste damer, jeg kender.
Nej, den grønne.
Ja, det er fint.
Frøken, posten er lige kommet.
- Tak, Hannah. - En god pige. Meget hjælpsom.
To breve fra Jane! Endelig! Det har undret mig...
Dette blev sendt forkert. Adressen er også skrevet meget utydeligt.
Bliver I meget vrede, hvis jeg beder jer udsætte turen?
Nej, selvfølgelig vil du læse dine breve. Vi går ned til kirken.
- Og henter dig om en time. - Tak, det er sødt af jer.
Kæreste Lizzy. Jeg håber, turen er lige så rar, som du ventede.
Vi savner dig alle. Fader mest af alle, tror jeg.
Jeg har dårlig tid til at skrive. Mine nevøer og niecer er krævende.
Men de er så søde.
Moder finder Deres livlighed lidt af en prøvelse.
Mama!
Hun er ovenpå det meste af dagen eller sammen med mrs Phillips.
Søde Lizzy. Siden jeg skrev, er der sket noget uventet og alvorligt.
Men jeg er bange for ængste dig. Vi har det alle godt.
Det handler om stakkels Lydia.
Lydia?
Der kom et ilbud i aftes kl. 24, netop da vi var gået i seng.
Mr Bennet, hvad er det? Bliver vi myrdet i sengen?
Brevet var fra oberst Forster.
Lydia er løbet bort til Skotland med en af hans officerer.
Faktisk er det Wickham!
Ah, Lydia! Ah, mr Bennet, vi er fortabt!
Du kan nok forestille dig vor forundring og chok.
På Kitty virker det imidlertid ikke helt uventet.
Det gør mig så ondt. Sådan et uklogt parti for begge parter.
Men jeg håber gerne på, at han er blevet misforstået.
Gid jeg kunne tro det.
Hans valg er da uegennyttigt. Han må vide, fader intet kan give ham.
Ja, det er sandt. Men hvor kunne han gøre det?
Hun er dum nok til at gøre alt. Men skulle Wickham elske Lydia?
Gifte sig med Lydia?
Der er én dame, jeg nødig forlader.
Vi venter dem snart fra Gretna som mand og hustru.
Men jeg må slutte. Jeg kan ikke forlade moder længe.
Jeg skriver igen, så snart jeg hører nyt.
Kære Lizzy. Hvad skal jeg skrive? Jeg har dårligt nyt.
Så uforsigtigt et ægteskab end var, frygter vi nu det værste.
At det ikke er indgået, at Wickham slet ikke ville ægte Lydia.
Ah, gud! Jeg vidste det!
- Det kan jeg ikke tro om ham. - Jeg kan godt!
Stakkels Lydia. Stakkels dumme pigebarn.
Oberst Forster skrev, at han frygter, at Wickham er upålidelig.
Hun var da kun 15 år.
Sporet fører til Clapham. Og fader er kørt til London med oberst Forster -
- for at finde dem. Jeg kan ikke andet end bede jer komme snarest!
Ja! Hvor er onkel?
Undskyld, frøken.
- Miss Bennet, jeg håber... - Undskyld, jeg må finde mr Gardiner.
- Der er ikke et øjeblik at spilde. - Du godeste! Hvad er der i vejen?
Jeg vil ikke holde på Dem, men lad mig eller tjenestepigen hente dem.
De er sløj, De kan ikke selv gå. Kom her, jeg insisterer. Hallo!
Vil du få hentet mr og mrs Gardiner? De er gået hen til...?
- Kirken. - Ja, straks, sir.
- Må jeg ikke få en læge herhen? - Nej, jeg har det godt.
Kan De ikke drikke noget til lindring?
Et glas vin? Må jeg hente et? De ser meget dårlig ud.
Nej tak, jeg fejler ikke noget. Jeg har det udmærket.
Jeg er blot ulykkelig over nogle forfærdelige nyheder fra Longbourn.
- Undskyld. Tilgiv mig. - Nej-nej.
Jeg har lige fået et brev fra Jane med frygtelige nyheder.
Det kan ikke skjules for nogen.
Min yngste søster har forladt alle sine venner -
- er løbet bort -
- har kastet sig i armene -
- på mr Wickham.
De er løbet bort fra Brighton.
De kender ham for godt til at nære tvivl om resten.
Hun har ingen penge og forbindelser. Intet, der kan friste ham.
Når jeg tænker på, at jeg kunne have forhindret det!
Jeg, der vidste, hvordan han var.
Havde man kendt til hans karakter, kunne det aldrig være sket.
- Men nu er det for sent! - Det fylder mig med sorg.
Med sorg og chok.
- Men er det ganske sikkert? - Ja!
De forlod Brighton sammen søndag aften.
Man har sporet dem til London. De er ikke taget til Skotland.
Og hvad har man gjort for at få hende tilbage?
Min fader er i London.
Og Jane beder om min onkels øjeblikkelige hjælp.
Jeg håber, vi kan køre om en halv time.
Men hvad kan man gøre? Intet, det ved jeg godt.
Hvordan skal man påvirke sådan en mand?
Hvordan skal vi finde dem?
Jeg har ikke det fjerneste håb. Hun er fortabt.
Og hele vor familie må dele hendes fald og skam.
Jeg er bange for, De længe har ønsket mit fravær.
Denne uheldige affære vil nok desværre -
- forhindre min søster i at se Dem på Pemberley i dag.
Ja, vær rar at undskylde os -
- over for miss Darcy.
Sig, at vigtige affærer kalder os hjem straks.
Og hvis De vil være så venlig at skjule sandheden længst muligt.
Jeg ved, det ikke kan være længe.
De kan stole på min tavshed.
Men jeg er blevet for længe. Jeg vil forlade Dem nu.
Ja... tak.
Farvel.
Jeg ser ham aldrig mere.
Selvom det med Wickham er sandt, kan jeg ikke tro det om Lydia.
Siden militsen kom til Meryton, har hun kun haft officerer i hovedet!
Vi må ikke tro det værste. Det kan jo være en misforståelse.
Eller en flygtig dårskab, som kan dysses ned og hurtigt glemmes.
- Det ermuligt, Lizzy. - Ja!
Hvorfor besnære en pige, der absolut ikke er ubeskyttet og venneløs?
Og som boede hos obersten selv?
Hvordan man end ser på det, er fristelsen ikke risikoen værd.
Ikke hvad ham selv angår, måske.
Men jeg tror ham i stand til at sætte alt andet på spil.
De er så stille i aften, mr Darcy.
De sørger vel ikke over tabet af miss Eliza Bennet!
Hvad? Undskyld mig.
Der er hun. Mama!
- Hvor er jeg glad for at se dig! - Har man hørt noget?
Nej, men jeg håber, onkel nu kan hjælpe.
Fader rejste tirsdag og har kun skrevet, at han ankom i god behold.
Mama har spurgt efter dig hvert femte minut.
- Hvordan har hun det? - Hun har ikke forladt sit værelse.
Og du ser bleg ud. Ah, Jane, hvor må du have haft det hårdt!
Jeg er så glad for at se dig, Lizzy. Kom!
Ah, Lizzy! Ah, broder!
Vi er alle fortabt!
Havde mr Bennet blot taget os med til Brighton, var det aldrig sket.
Jeg giver Forsters skylden. De må have været forsømmelige -
- for hun er ikke en pige, der ville gøre den slags -
- hvis man havde passet ordentligt på hende. Og nu er mr Bennet rejst!
Han vil duellere med mr Wickham og blive dræbt. Og hvad så med os?
Og Collins-parret smider os ud, før han er kold i sin grav.
Og hvis du ikke hjælper os, ved jeg ikke, hvad vi skal gøre!
Vær rolig, søster. Der sker ikke noget frygteligt.
Jeg er i London i morgen, og så taler vi om, hvad vi bør gøre.
Ja, du må finde dem. Og er de ikke gift, må du tvinge dem.
Men sørg for, at mr Bennet ikke duellerer.
- Det har han da ikke tænkt sig. - Jo, han har!
Og Wickham slår ham ihjel, medmindre du forhindrer det, broder.
Fortæl ham, hvor rædsomt jeg har det.
Jeg ryster og dirrer i hele kroppen.
Har krampe i siden og ondt i hovedet.
Og så meget hjertebanken, at jeg ikke kan finde hvile!
Og sig til Lydia, at hun ikke må bestille brudekjole, før vi ses.
Hun kender jo ikke de bedste varehuse!
Det er en højst uheldig historie, der nok vil blive talt meget om.
Tak, Mary. Det har vi vist alle forstået.
Men vi må dæmme op for ondskaben og fylde vort sårede bryst -
- med balsam fra søsterlig trøst.
- Giv tante Gardiner kartoflerne. - Hvabehar?
Nu skal jeg.
Tak, Kitty.
Det er de første venlige ord, jeg har hørt, siden Lydia rejste.
Det er så uretfærdigt. Jeg har ikke været uartig.
Og jeg kan ikke se, at Lydia har opført sig så slemt.
Det er ulykkeligt for Lydia, men vi kan drage denne nyttige lære:
At tabet af en kvindes dyd er uopretteligt.
Søde Mary, det hjælper ikke...
En kvindes rygte er ikke mindre sart end smukt.
Og derfor kan vi aldrig opføre os for forsigtigt over for det andet køn.
Tak, Mary!
Fortæl mig så alt, hvad jeg ikke allerede har hørt.
Hvad sagde oberst Forster?
Havde de ikke haft mistanke, før de løb bort?
Oberst Forster tilstod, at han anede en vis svaghed fra Lydias side.
Men ikke nok til at forurolige ham.
Jeg føler, det er min skyld. Jeg bad dig fortie Wickhams slette opførsel.
Og nu bøder Lydia for det. Ingen andre havde mistanke til ham.
- Det er min skyld! - Nej, det er ikke.
Ikke mere end min, mr Darcys og alle de andre, Wickham bedrog.
Du har intet at bebrejde dig selv. Andre er skyldige, ikke du.
Hun skrev et brev til mrs Forster, før hun tog af sted.
Kære Harriet. Du vil le, når du hører, hvor jeg er taget hen.
Jeg ler ved tanken om din måben, når du opdager, jeg er væk.
Jeg tager til Gretna Green. Kan du ikke gætte med hvem, er du for dum -
- for jeg elsker kun én mand i hele verden.
Send ikke bud til Longbourn, så er overraskelsen større -
- når jeg underskriver mig "Lydia Wickham"! Sikke en god spøg.
Jeg kan næsten ikke skrive af bar latter.
Tankeløse Lydia! Sikke et brev at skrive på sådan et tidspunkt.
Men det viser da, at hun troede, Wickham ville gifte sig med hende.
Stakkels fader! Hvor må det have ramt ham hårdt.
Jeg har aldrig set nogen så chokeret. Han kunne ikke tale i ti minutter.
Moder blev hysterisk, og hele huset var i oprør.
Lady Lucas har venligst tilbudt sin hjælp.
Hun skulle være blevet hjemme. Hjælp er umulig, medfølelse utålelig.
Lad hende nøjes med at triumfere på afstand.
Det er uvenligt af dig. Hun mente det sikkert godt.
Ja, måske.
Undskyld, jeg kan bare ikke lade være med...
Ah, Jane! Kan du ikke se -
- at meget andet end Lydias rygte er ødelagt?
Jeg er blevet for længe. Jeg vil forlade Dem nu.
Kom ind.
Jeg tænkte nok, du ikke var gået i seng.
Jeg har tænkt over, hvad du sagde i eftermiddags.
At det ikke kun er Lydias rygte, som er ødelagt.
Jeg var vred. Jeg burde ikke have sagt det. Tænk ikke mere på det.
Jeg går ud fra, du mente, at du og jeg og Mary og Kitty -
- også har fået et plettet rygte.
At vore chancer for et godt ægteskab er skadet grundigt af Lydias vanære.
Vore chancer for et godt ægteskab har aldrig været ret store.
Og nu er de nok ikke-eksisterende.
Ingen vil søge vort selskab nu. Det gjorde mr Darcy mig helt klart.
Mr Darcy? Kender han til vore problemer?
Han kom straks efter, jeg havde læst dit brev.
Han var meget venlig, opførte sig som en gentleman.
Men han gjorde det ganske klart, at han blot ville væk fra mig.
Han fornyr ikke sit frieri til mig.
Og vil sørge for, at hans ven ikke fornyr sit til dig.
Jeg ventede ikke, at mr Bingley ville fri igen.
Men du ønsker da ikke mr Darcys opvartning, gør du?
Nej, den har jeg aldrig bedt om.
Men du tror, han ville fri igen?
At han stadig er forelsket i dig?
Jeg ved det ikke. Jeg ved ikke, hvad han var for to dage siden.
Jeg ved bare, at hverken han -
- eller andre agtværdige mænd vil have noget at gøre med os nu.
- Gud! Se, hvem der kommer. - Hvem er det, Kitty?
Mr Collins! Jeg vil ikke tale med ham!
Jeg havde håbet at kunne kondolere Deres stakkels fader og moder.
Fader er stadig i London, sir. Moder kan ikke forlade sit værelse.
Jeg føler, at jeg, ikke blot på grund af slægtskabet, men også som præst -
- bør kondolere Dem med Deres store kvide.
Tak, sir.
Det er ofte sagt, at det er i nøden, man skal kende sine venner, sir.
Ja.
Mrs Collins og jeg nærer den største medfølelse med Dem i Deres ulykke -
- som må være af bitreste art, da ondet aldrig kan udviskes.
Deres søsters død havde været en velsignelse i sammenligning.
Og der er så meget større grund til klage, da man kan formode -
- siger min kære Charlotte, at Deres søsters tøjlesløse opførsel -
- skyldes en forkastelig grad af overbærened.
Jeg mener nu, hun må være født slem.
Men hvorom alting er, må man ynke Dem voldsomt.
Mange tak for Deres...
Den mening deles af Lady Catherine de Bourgh og hendes datter -
- hvem jeg har givet alle sagens detaljer.
De deler min frygt for, at dette fejltrin hos én søster -
- må skade alle de andres fremtid.
Thi hvem, som Lady Catherine selv nedladende siger -
- vil binde sig til sådan en familie?
Nej, hvem, sir?
Og af den grund vil De måske nu føle -
- at det er uklogt af Dem at blive her længere.
Måske har De ret.
Ja, måske, kusine Elizabeth.
Præster kan aldrig passe nok på. Især ikke, når man er så heldig -
- at nyde Lady Catherine de Bourghs nedladened og protektion.
Deres betænksomhed gør Dem ære, kusine Elizabeth.
Det gør mig forfærdelig ondt for Dem alle.
- Utålelige mand! - Han mener det vel godt.
Der tager du fejl.
Han kom for at nyde vor ulykke og glæde sig over sit eget held.
Det var da pænt at komme og kondolere.
- Er han kørt? - Ja.
- Godt. - Og forhåbentlig for altid.
Se, tante Phillips! Hun kan fortælle nyt fra Meryton.
- Det vil nok ikke interessere os. - Moder bliver glad for at se hende.
Nå, piger, sikke en kommers. Holder jeres moder stadig sengen?
- Nej, men hun bliver på sit værelse. - Nåda.
Ja, jo mindre tyendet hører, jo bedre. Følg mig op til hende, Jane.
Guderne skal vide, jeg ikke har glade nyheder.
Og der går ikke en dag uden nye skandaler om mr Wickham!
Mr Wickham, som alle roste til skyerne.
Som den halve by var forelsket i. Og så var han en skurk.
En djævel sendt fra helvede for at ødelægge os.
Jeg har hørt, han har gæld hos alle byens pæne handlende.
- Ah, svigerinde! - Jeg har hørt tale om spillegæld.
Om sviregilder, hvor andet og mere end hoveder og møbler led skade.
- Hold op! - Skørlevned, intriger, forførelser.
Der findes knap en handlende, hvis datter ikke er blevet forledt.
Og nu forleder han vor kære datter!
Den djævel! Men han skal nok blive fundet og tvunget til at tage hende.
Jeg har nu altid næret mistillid til hans tilsyneladende godhed!
Det samme har jeg. Og jeg advarede pigerne!
- Alt for glat og facil. - Men ville nogen høre på mig?
Og nu er vi alle fortabt!
Min arme pige. Min arme Lydia!
Hvornår kører vi til Hertfordshire, elskling?
Gå væk fra vinduet, min ven. Når jeg har ordnet mine affærer.
Den slags tager altid længere tid end ventet.
- Du er vel ikke ked af det? - Gud, nej!
Jeg kan bare ikke vente på at se min moders og søstres udtryk.
Kitty bliver så misundelig. Hvor skal jeg le.
Jeg håber, vi kan vies hjemme, så mine søstre må være brudepiger.
Jeg ville ønske, vi kunne gå ud og blive set i teatret og til baller.
Det kommer. Vær tålmodig, min ven.
Gud, hvor har jeg lyst til at le, når jeg tænker på -
- at jeg har gjort det, ingen af mine søstre har.
Og jeg er den yngste!
Moder, der er brev fra onkel Gardiner!
- Fader kommer hjem i dag. - Med Lydia?
Nej. Han og onkel har stadig ikke fundet hende.
- Onkel fortsætter eftersøgningen. - Komme hjem uden arme Lydia?
Hvem skal så dyste med mr Wickham og tvinge ham til ægteskab?
Ah, Jane! Hvad skal der blive af os?
Hent mit lugtesalt! Nu dåner jeg igen.
Ikke nu, Jane. Ikke nu, Lizzy.
Mrs Younge!
Skal jeg hente fader? Han har intet fået at spise, siden han kom hjem.
Lad mig. Gå op med te til moder.
Nå, Jane.
Elizabeth, Mary, Kitty.
Du ser så træt ud, fader. Du må have haft det rædsomt.
Tal ikke om det. Hvem skulle lide om ikke jeg?
Det er mit eget værk, og jeg bør undgælde for det.
- Ah, papa! - Vær ikke så streng ved dig selv.
Nej, lad mig for en gangs skyld føle, hvor meget jeg bør dadles.
Jeg frygter ikke at blive overvældet af følelsen. Det går snart over.
- Tror du stadig, de er i London? - Ja, hvor kan de ellers gemme sig?
Og Lydia har altid ønsket at se London.
Så er hun heldig. Hendes ophold vil sikkert blive af længere varighed.
Lizzy, jeg bærer ikke nag, fordi du fik ret i dit råd til mig i maj.
Hvilket i lyset af begivenederne viser et vist storsind, synes jeg.
Jeg må give mama hendes te.
Ligger hun stadig på lit de parade?
Godt, det forlener vor ulykke med stor elegance.
En anden gang vil jeg sidde i biblioteket i nathue og slåbrok -
- og være til størst mulig gene.
Men måske kan jeg vente, til Kitty løber hjemmefra.
Det gør jeg ikke. Kom jeg til Brighton, ville jeg opføre mig bedre end Lydia.
Brighton? Du kommer ikke til Eastbourne! Aldrig i livet!
Nej, jeg har omsider lært at være forsigtig. Og det vil du mærke.
Ingen officerer sætter deres ben i mit hus igen.
Eller rider igennem landsbyen. Baller er strengt forbudt.
Medmindre du danser med dine søstre. Og du går ikke uden for en dør -
- før du kan bevise, at du har brugt ti minutter hver dag på fornuftig vis!
Så, tag nu ikke sådan på vej, min ven.
Er du artig de næste ti år, tager jeg dig med til en tropperevy.
Kæreste, skal vi ikke gå ud i aften?
Kan vi ikke gå i teatret?
Gud! Hvad i alverden laver han her?
- Hvor er det sjovt! - Hvem er det?
- Det gætter du aldrig. - Hvem er det?
Mr Darcy!
Kom ind.
Tak, Hill.
Ja, Hill? Spørger mrs Bennet efter os?
Nej, frøken.
Undskyld, men ved De, at der kom et ilbud til herren fra mr Gardiner?
- Hvornår var det? - Det må være en halv time siden.
- Nå, Lizzy? - Papa, hvad nyt?
- Har du hørt fra onkel? - Ja, jeg har fået et brev fra ham.
- Er det godt eller dårligt nyt? - Hvad godt kan vi vente?
Du vil måske selv læse det.
Læs højt, Lizzy. Jeg forstår det knap selv.
Kære svoger. Endelig har jeg nyt om min niece og mr Wickham.
- Jeg har set dem begge... - Ja, de er gift!
De er ikke gift, og det var vist heller aldrig hensigten.
Men opfylder du de aftaler, jeg har indgået på dine vegne -
- håber jeg, de er det inden længe. Hvilke aftaler?
Du skal blot garantere din datters del af de £5.000, du efterlader i arv.
Og give hende £100 om året, så længe du lever.
Så lidt? Hvad med Wickhams gæld?
Læs videre.
Du forstår nok, at Wickhams forhold ikke er så håbløse, som vi troede.
Læs!
Og når hans gæld er betalt, kan der båndlægges lidt penge til min niece.
- Det kan da ikke passe. - Læs videre.
Vi finder det bedst, at min niece giftes herfra. Jeg håber, du er enig.
Så bliver Kitty ikke brudepige!
Lad mig snarest høre dit syn på den økonomiske ordning.
Med venlig hilsen...
Hvor er det muligt, at han vil tage hende for så lidt?
Han kan ikke være så uværdig endda. Han må virkelig elske hende.
Tro blot det, hvis det kan trøste dig.
- Har du svaret? - Nej, men det må jeg snart.
Og de må gifte sig! Skønt han er sådan en mand!
Ja, det må de, der er ikke andet for. Men to ting gad jeg nok vide:
Hvor mange penge har din onkel lagt ud?
Og hvordan skal jeg nogensinde betale ham tilbage?
Gid jeg aldrig havde nævnt den sag for mr Darcy.
Vær ikke så ked af det. Mr Darcy vil bestemt respektere din fortrolighed.
Helt sikkert. Det er ikke det, jeg er ked af.
- Hvad er det så? - Det ved jeg ikke.
Hvor lykkelig han må prise sig over, at han slap for mig.
- Hvor han må foragte mig nu. - Du søgte jo ikke hans kærlighed.
Eller sagde ja, da han tilbød den.
Hvad gør det, om han har mistet sin agtelse for dig?
Det ved jeg ikke. Jeg kan ikke forklare det.
Jeg ved, jeg sikkert aldrig ser ham igen.
Men jeg kan ikke bære at tænke på, at han går rundt -
- og tænker ilde om mig!
Tekster: Inger Drachmann Dansk Video Tekst